God aften. Mitt egentlige navn er Henri Verdoux.
Jeg var en hederlig bankkasserer i tretti år, fram til depresjonen.
Da begynte jeg å likvidere personer av det motsatte kjønn.
Som en ren forretningsvirksomhet for å forsørge familien.
Men en Ridder Blåskjeggs karriere er langt fra lukrativ.
Bare en særdeles optimistisk person vil gi seg ut på noe sånt.
Men jeg gjorde dessverre det. Her kommer historien...
Hos vinhandlerfamilien Couvais, et sted i Nord-Frankrike
Jean, der er postbudet. Det kan være brev fra din søster.
-Kan du ikke gå og se etter? -Nei.
-Ikke snakk slik til søsteren din. -Lukk munnen din. Det trekker.
-Det nytter ikke, Phoebe. -Noen burde tvinge ham.
Hadde din far vært i live, hadde han gjort det.
-Trekk til deg føttene dine. -Pass dine egne pailabber.
-Gjør som du blir bedt om! -Be mannen din gjøre det.
-Se nå hva du har stelt til. -Kunne du ikke heller ha åpnet!
Ja vel. Jeg får vel åpne, da.
-Her, hold dette. -Se deg litt for, Phoebe.
-Dere bør se dere for, begge to. -Lena sto i veien.
Ja, ja. Ikke gnål slik.
Ditt fjols!
-Jeg er ikke kona di. -Nei, det holder med ei.
-Trives du ikke, så kan du fordufte! -En dag gjør jeg det, vær du trygg.
-Hva var det for noe? -Fra Banque Nationale de Paris.
Jeg visste det!
Banken returnerte brevet vi sendte til Thelma. Hun har tømt kontoen.
Vi ringer til politiet! Det er ikke likt Thelma å bryte med familien.
-Thelma klarer seg selv. -Det ser ikke slik ut.
En 50-åring som gifter seg med en mann hun har kjent i to uker.
-Vi har ikke hørt noe på tre mnd! -Hva så? Hun er på bryllupsreise.
-Bryllupsreise, du... -Hvem orker Thelma så lenge?
Jeg liker ikke at hun har tatt ut våre penger. Det er ikke likt henne.
-Han har vel slått kloa i dem. -Ikke lett.
Han fikk henne jo til å flytte, selge firmaet og gifte seg på to uker.
-Må være en kvinnebedårer. -Skulle gjerne lært knepene hans.
-Fordøm ikke en dere ikke kjenner. -En ærlig mann unngår oss ikke.
-Det må ha hendt noe fryktelig! -Dere gjør meg matt.
At hun ikke skriver, behøver ikke bety at hun er myrdet.
-Ingen har sagt at hun er myrdet. -Vi bør gå til politiet med én gang!
Vent litt med det. Dere er jo hysteriske.
Pierre har rett. Vi venter et par dager, så går vi til politiet.
-Vi har et bilde av mannen hennes. -Jeg har det her.
Han ser litt snål ut, hva?
Han bør være flink til å selge med det utseendet.
En liten villa et sted i Sør-Frankrike.
Det har røykt fra ovnen hans i tre dager nå.
Jeg har ikke fått hengt ut tøy.
Noen tråkker på deg om du ikke er forsiktig, lille venn.
God morgen, monsieur.
Jeg har et rekommandert brev til madame Thelma Varnay.
-Nei, fruen må skrive under. -Jeg forstår. Et øyeblikk.
Thelma, det er kommet et rekommandert brev til deg.
Nei, ikke gå ut av karet, bare tørk hendene dine. Her har du en penn.
Sånn, ja. Pass deg så du ikke blir forkjølet.
-Vær så god. -Takk, monsieur.
"Her er de 60 000 franc De ba om, hvilket avslutter Deres konto."
"Takk for Deres tillit. Banque du Midi et de Marseille."
Rikssamtale, takk. Balong & Co, børsen i Paris, Réaumur 6572.
God morgen. Jeg kommer fra Duponts arbeidsformidling.
Ja visst, ja. Kom inn.
Er dette referansene? Du vet det bare dreier seg om et par dager?
-Hva heter du? -Louise.
Begynn med å rengjøre skuffene og tørke støv.
Men først kan du pakke ned gardinene.
Legg alt her i anretningen, så går jeg gjennom det etterpå.
Hallo? Er det Balong & Co?
Dette er monsieur Verdoux.
Jeg kjøper 500 aksjer i Continental Gas, 500 i Consolidated Copper,-
-og 100 i Central Carbide. Samme margin som vanlig.
Jeg telegraferer over pengene, så de kommer i morgen. Au revoir.
KRIMINALPOLITIET
Hun giftet seg med ham og forsvant sporløst.
-Har vi noe å identifisere ham med? -Vi hadde et fotografi av ham...
Men Lena kom til å kaste det i peisen.
Men jeg ville kjent ham hvis jeg så ham.
Da har vi alle detaljer. Dere hører fra oss om vi finner noe.
Adjø, madame.
Hva tenker du på?
På tre år har tolv kvinner forsvunnet.
I flere tilfeller er omstendighetene svært like.
De var i 50-åra med litt penger, og giftet seg med samme type mann.
-Var han gift med alle sammen? -Det ser sånn ut.
Da må han ha vært gift med fem-seks samtidig.
Han er som en sjømann, men med en kone i hver havn.
-Er han ute etter forsikringene? -Nei, han er for smart til det.
-Ingen av kvinnene er sett igjen. -Så han myrdet dem?
Han er en Ridder Blåskjegg. En morder som opererer i hele landet.
Før du går ut med den teorien, bør du skaffe litt flere fakta.
Billig! Hus til salgs
Monsieur Varnay? Jeg er monsieur Nutal, megleren.
-Dette er madame Grosnay. -Gleder meg.
Madame vil gjerne se på huset. Om det ikke er uleilig?
Slett ikke. Stig på.
Unnskyld, jeg har vært så opptatt at jeg ikke har rukket å gjøre rent.
-Så skjønne roser. -De er fra hagen.
Kan du pakke inn rosene til madame Grosnay, Louise?
Det ligger silkepapir i kjøkkenskuffen til venstre.
Nei, De må beholde dem selv.
Jeg vil at de skal bli satt pris på, derfor gir jeg rosene til Dem.
Denne veien.
Dette er dagligstuen. Alle dører og gulv er av eik.
Huset er svært godt bygd.
Herfra har vi nydelig utsikt mot fjellet og havet.
-Så vakre åser. -De er Den store arkitektens verk.
Ingen kan måle seg med ham.
Så har vi hagen, 53x26 m,-
-med sju frukttrær: Epler, pærer, plommer, samt rosebuskene mine.
-Fin atmosfære. -Min kone la sin sjel i huset.
Vi var veldig lykkelige her. Det kan man nok føle.
Jeg kondolerer. Med Deres kones bortgang.
Å, ja visst... Hun fikk hjerteinfarkt mens hun var på familiebesøk.
Det er derfor jeg vil selge. Jeg vil bort fra alle minnene.
-Vi burde få det billig. -Ring senere. Jeg er opptatt nå.
Denne veien.
Her er spisestuen. Inn til venstre ligger biblioteket.
-Er det ikke intimt? -Jo visst.
Denne veien. Vi går ovenpå.
Huset er lite og lettstelt.
-Men det fins et pikeværelse. -Jeg har både stuepike og kokke.
De kan ha en ekstraseng på pikeværelset.
Eller bruke et rom i andre etasje, om ikke familien trenger det.
-Jeg har ingen familie. -Bare Dem og Deres mann?
-Han døde for mange år siden. -Sier De det?
Monsieur Varnay? Telefon til monsieur Nutal fra kontoret hans.
Unnskyld meg.
Dette var min kones soveværelse. Unnskyld meg.
Vi kalte det vårt Sans-souci. Hun tilbrakte mye tid her.
-Det er solrikt. -Ja, men ikke alle liker det.
-Jeg gjør det. -De er Skorpion.
Stjernetegnet Deres.
-Nei, Vær. -Ja, selvfølgelig.
Himmel og sol, en drømmer.
Øynene Deres er som brønner, fylt av et umettelig begjær.
-Så interessant. -Det er De.
Jeg er nemlig også Vær. Jeg vet alt om oss.
Merkelig at De skulle komme nå. Det må være skjebnen.
Hadde jeg kjent Dem bedre, kunne jeg ha forklart det.
De giftet Dem ikke igjen? Rart, en kvinne med Deres temperament...
-Hvordan det? -Selskap er viktig for Værer.
-Det er for sent for det nå. -Nei, livet har knapt begynt.
Man begynner først å leve når man har passert...
-Hva betyr egentlig alder? -Mye, for oss kvinner.
De har neppe aldri vært vakrere enn nå.
Jeg er bare oppriktig. De var sikkert svært vakker som ung pike,-
-men det kan ikke måle seg med den elegansen som De har nå.
Dessuten har De mer karakter nå. Mer erfaring, mer...
-Mer av alt. -De smigrer meg.
Skal jeg ikke bemerke skjønnhet, slik De bemerket blomstene?
"Så skjønne roser," sa De, og løftet dem til leppene Deres.
Lykksalige roser...
Jeg skulle ønske jeg våget å følge mine impulser, men sånn er livet.
De er himmelsk vakker. Det føles som om jeg alltid har kjent Dem.
-Dette er latterlig! -Nei, det er vakkert og uunngåelig.
Deres skjønnhet får ta skylden for det.
Prøv å forstå meg. Alle disse dumme konvensjonene...
Beklager at jeg er så direkte.
Der er den. Det er en veps. Stå stille, så skal jeg ta den.
-Ble De skadet? -Jeg gled visst.
-Vi bør nok gå. -Vil De ikke se de andre rommene?
Takk, vi har sett nok. Om ikke fruen vil se seg mer om?
-Nei takk. -Byrået vil formidle avgjørelsen.
-Jeg vil sende Dem en astrologibok. -Spar Dem bryet.
-Hvordan kan jeg nå Dem? -Via byrået.
-Glem ikke rosene. -Nei takk. Jeg vil helst ikke ta dem.
Jeg blir svært skuffet om De ikke tar imot dem.
-Au revoir, madame. -Au revoir.
Så hyggelig å se deg, madame Yvonne.
-En blomst, monsieur? -Gi meg den der.
Ser man det, monsieur Verdoux. Lenge siden sist! Nå, noe nytt?
Jeg har ikke engang mistanker.
-Er du ferdig? -Slå deg ned.
Monsieur Lavine, dette er monsieur Verdoux.
Han var kasserer i banken.
Det var i gode, gamle dager. For tre år siden.
-Hva gjør du nå? -Litt av hvert. Eiendom, aksjer...
Du har likvider, ser jeg.
-Markedet er tregt nå, hva? -Nå bør man kjøpe, for alle selger.
-Vil dere ha noe? -Nei takk.
Unnskyld meg, da.
Adjø.
-Glem ikke denne. -Merci.
Stakkars gamle Verdoux. Han gjør det visst godt.
Det var jo ganske tøft for ham. Han var hos oss i over tretti år.
Da depresjonen kom, var han en av de første som måtte gå.
Etter tretti år...
Der er du jo. Nå skal vi se hva vi har her...
-Møbelhandler Henri Verdoux. -Jeg ringer fra Balong & Co.
Børsen har falt. Vi trenger 50 000 franc. I morgen tidlig!
-Hvor skal jeg få tak i dem? -Ellers blir De slått ut.
Jeg skal se hva jeg kan få til.
Lydia i byen Corbell.
I Corbell stenger bankene kl 16.
Om jeg går nå, kan jeg ta 14.15-toget og være der kl 15.30.
Da har jeg en halv time på meg.
Bankene stenger kl 16...
-Lydia! -Jeg trodde du var i Indokina.
-Det var jeg, kjære. -Bruk ikke det ordet.
Du har ikke latt høre fra deg på tre måneder.
Fikk du ikke brevene? Jeg skrev nesten hver dag.
Jeg fikk bare et telegram. Om at du forlot meg.
For en ingeniør inngår det i jobben å reise.
Synd jeg ikke visste det da jeg traff deg.
Hva vil du?
-Ingenting. -Det var noe nytt.
Jeg trodde at du ville bli glad for å se meg.
Jeg ser deg jo bare når du er ute etter noe.
Jeg vil ikke krangle. Det er så simpelt.
Livet kan så lett bli skittent og vulgært.
La oss prøve å holde det vakkert og verdig.
Vi er ikke unge lenger.
I livets høst trenger vi selskap, kjærlighet, ømhet...
Mest av alt trenger vi hverandre.
Vi har hatt så mange vakre og stimulerende stunder sammen,-
-og vi kan få mange flere. -Jeg er for gammel til slikt tøv.
Alderskomplekset igjen! Jeg trodde du var kurert for det.
Jeg ble kurert for deg da du forduftet. Sett deg!
-Hva gjorde du i Indokina? -Bygde broer. Og det var ikke lett.
Vi ble nødt til å gjøre helt om på tegningene.
Så ble alt avblåst pga krisen.
-Hvilken krise? -I finansmarkedet.
-Den verste katastrofen på årevis. -Det har ikke stått noe i avisene.
De prøver å dysse det ned, men vi ble advart på forhånd.
Men ikke bry det lille hodet ditt med slike ting.
-Hva mener du med krise? -I morgen vil alle storme bankene.
-Sludder og vrøvl. -Det spiller jo ingen rolle for deg.
-Meg derimot, angår det direkte. -Meg også.
-Du kan ta det helt med ro. -Nei, alt jeg eier er i banken.
-Hva? -Det vet du, da. I Kredittbanken.
Det er den verste av alle! Ta dem ut straks!
I morgen er alle banker stengt.
Hvor gjør jeg av pengene? Jeg vil ikke ha 70 000 franc her hjemme.
Hvor mye? Nei, skynd deg heller.
-Det er sikkert bare fanteri. -Kast ikke bort tiden, kvinne.
Kom nå, kjære.
Jeg må være gal som gjør dette.
Bare vent, du.
-Kassereren sa at det var vås. -Kunne han si noe annet?
Jeg vil heller tro på ham. Hvorfor tok jeg dem ut av bankboksen?
I krisetider kan det bli revolusjon, og en ny regjering kan ta alt.
Det er best å forvare dem her, hvor du har tilgang til dem.
Hvor du har det, mener du.
Du ser trøtt ut. Du trenger en god natts søvn.
Jeg må være fra vettet som hører på deg.
Tømme bankboksen og ta alt med hjem... Det kan bli innbrudd.
-For noe tull. -Bra at vi ikke har tjenestefolk.
-De er trygge her i natt. -Jeg burde ha latt dem være der.
Føler du deg usikker, kan du jo gå tilbake med dem i morgen tidlig.
Ja, det skal jeg.
-Slukk lyset. -Ja, kjære.
-Låste du dørene? -Ja, tidligere i kveld.
-Lukket du kjøkkenvinduet? -Så, så, jeg har tatt meg av alt.
-Jaså, har du det? -Ja, kjære.
-For en vakker kveld. -Ja, det er fullmåne.
Så vakker den er, Endymions bleke time.
-Hva vrøvler du om? -Endymion, min kjære.
-En pen yngling, besatt av månen. -Glem ham og kom og legg deg.
Ja, kjære.
"Våre føtter mykt på blomsterseng..."
Hallo, hallo! Rikssamtale, takk. Børsen i Paris, Réaumur 6572.
Balong & Co? Det er monsieur Verdoux.
Jeg telegraferer over 50 000 franc.
Nei, jeg kommer ikke til Paris på en stund. Jeg har en del å gjøre.
Jeg lar høre fra meg. Adjø.
Pappa!
-Mamma! -Hva er det, Peter?
Henri!
Gratulerer med dagen, Mona.
Du har vel ikke glemt at det er vår tiårs bryllupsdag i dag?
-Jeg er mer opptatt av sånt enn deg. -Henri...
Ti år...herlige år.
Takk, kjære.
Har du med presang til henne? Kvinner liker sånt.
Jeg har faktisk en presang til henne. Her.
-Dette er storartet! -Det kan de aldri ta fra oss.
-Hva fikk du, mamma? -Skjøtet til det nydelige huset vårt.
Der er Jeannette. Nå er det aftensmat.
-Kan jeg få spise med deg og far? -Ja, i kveld kan du det.
-Deilig å komme bort fra jungelen. -Jungelen...
-Du er trøtt, Henri. -Jeg er vel det.
Om to år kan jeg forhåpentligvis gå av med pensjon.
Men om du skal ødelegge helsen, vil jeg heller bo på ett rom igjen.
-Det skal ikke skje igjen. -Vi var lykkelige da.
-Er vi ikke det nå? -Jo, men...
De siste tre årene har du vært utsatt for et stort press.
Har jeg?
-Du gjør meg urolig, Henri. -Det er det siste jeg vil.
-Sinnstilstanden din... -Hva er det med den?
-Du virker så desperat. -Det er desperate tider nå.
Millioner sulter. Vanskelig for en mann i min alder å forsørge seg.
Jeg vet det. Det er fryktelig.
Men når verden synes dyster og mørk,-
-så tenker jeg på en annen verden: På deg og Peter.
Dere er alt jeg elsker her på jord.
-Kan jeg hjelpe til? -Hent kveldsavisen og fars tøfler.
Jeg hentet dem før han kom.
-Er det kjøtt jeg lukter? -Ja, du ville ha gjester til middag.
-Hvorfor spiser ikke vi kjøtt, far? -Vi er vegetarianere.
Er det ekteparet Bottello? Bra.
-Hvem er det, pappa? -Det er han som eier apoteket.
Han er en god venn av meg.
Turner spurte om du kunne hjelpe til på kirkebasaren.
-Jeg drar til Lyon i morgen tidlig. -Så snart?
Jeg må jo skjøtte forretningene.
-Hvor er avisen, Peter? -Du sitter på den.
-Det gjør jeg visst, ja. -Gi den til meg. Hvil øynene dine.
Bare les overskriftene.
"Depresjon over hele verden. Arbeidsløshet i alle land."
Ikke les mer. Det er for deprimerende.
Tenk på hvor heldige vi er. Du har en stilling.
Ja, det har jeg.
Om jeg mister én, kan jeg alltids finne en ny.
Dra ikke katten i halen. Jeg forstår ikke hvor du tar ondskapen din fra.
-Jeg bare leker. Han liker det. -Nei, du er for hardhendt.
Glem ikke at vold avler vold.
-Det må være ekteparet Bottello. -Ta ut pappas sko, Peter.
Martha! La meg ta tingene dine.
Så hyggelig å se deg, Maurice!
-Vær så god, stig på. -Takk, takk.
Du er en sjelden kar å se, Henri.
-Kjære Martha. Maurice. -Hvordan er det med forkjølelsen?
-Den er helt borte. -Tok du pillene? Det bør du gjøre.
-De gir deg kreftene tilbake. -Du vet hun ikke liker å ta medisin.
Middagen er servert, madame.
Jeg lar gjerne Martha prøve dem. Hun er familiens forsøkskanin.
-Hvordan går forretningene? -Som vanlig. Og du selv?
-Det er travelt for tiden. -Sett deg her, Martha.
-Håper du blir litt denne gangen. -Dessverre, Maurice.
Jeg drar med første tog i morgen tidlig.
-Det er den beste til nå. -Jeg kan noen enda verre.
Den var knallbra. Jeg må fortelle den til kapteinen når han kommer.
-Han kommer kl 18. -Vi bør komme oss av gårde.
Har dere det så travelt? Vi tar en drink til. Hvor er piken?
Annette! Unnskyld meg.
-Er du døv? Jeg skreik av full hals. -Jeg hørte deg ikke.
Lam. Hvor er fisken fra lunsjen?
-Jeg kastet den. Det var bare litt. -Det hadde holdt til deg!
-Unnskyld, jeg klarer ikke fisk. -Da kan du pakke sakene og gå.
Lammekoteletter. Snart vil hun vel ha biff!
Om lammekoteletter ikke er fint nok.
Tjenestefolk... Men hun skal iallfall på dør!
-Nå sitter jeg her uten stuepike! -Vi må bør nok stikke, Annabella.
Hvorfor slik hast? Du har jo ikke spådd meg ennå.
-Vi venter til han kommer. -Del stokken i tre.
-Hvor lenge er kapteinen i land? -En uke, så drar han igjen.
-Jeg kan se fordelene ved det. -Det gjør ikke jeg.
Har du sett for et hell? Ikke rart at hun vant i lotteriet.
-Vinner jeg igjen? -Skulle ikke forbause meg.
Vent... Det er jo spar ess. Det bringer ikke lykke.
Du ville fått en nakkeskade på plass om du skled på et bananskall.
Det er kapteinen!
Louis. Min lille due!
-Hvorfor ble du to dager forsinket? -Vi drev opp på en mudderbanke.
-Vi måtte vente på tidevannet. -Du ser så frisk og ramsalt ut.
Hils på vennene mine. Dette er kaptein Bonheur, Vicki.
-Jeg glemte etternavnet ditt. -Darmond.
Dette er mannen hennes, Joe.
Vi bør nok stikke. Ile av gårde, mener jeg.
Hyggelig å treffe deg, kaptein...Bonheur.
Da kan jeg bare si bonsoir.
-Hvem var det der? -Jeg traff dem på veddeløpsbanen.
Du må være forsiktig. Du risikerer å synke for dypt.
Har du oppført deg pent? Ikke rotet rundt med innfødte jenter?
-Hvor får du slike tanker fra? -Jeg tenker mye når du er borte.
-Mens jeg bare tenker på deg. -Er det sant?
Hele tiden. I kahytten, på broen og på dekk tenker jeg på deg,-
-og lurer på hva du gjør. -Å, min lille due.
Ensom om natten, under en tropisk stjernehimmel,-
-mens tonene fra en wienervals høres fra salongen...
-Musikk på et frakteskip? -Ja, vi har radio. Jo da.
-Nå avbrøt du meg... -Du tenkte på meg.
Jeg tenkte på dine søte armer, dine små hender og denne lokken.
La meg kysse deg der.
-Jeg skulle ønske du ikke måtte dra. -Og jeg skulle gjerne blitt hos deg.
-Hvorfor gjør du ikke det? -Det vet du.
Jeg kan ikke være virkeløs. Om jeg ikke tar meg av dine pengesaker.
Dem kan jeg ta meg av selv.
Problemet er at du ikke stoler på meg. Nei, det gjør du ikke!
Det sårer meg, og det hindrer vår lykke.
Du stoler på alle andre. Fremmede kan prakke på deg hva som helst.
-Men hva vet du om pengesaker? -Langt mer enn deg.
Sist sa du at alle bankene ville gå konkurs.
Du ba meg ta ut alt jeg hadde. Gudskjelov så gjorde jeg ikke det.
Da snakker vi ikke mer om det.
Bli ikke sint, min lille due.
Men jeg vil ikke se deg sløse bort pengene dine på verdiløse aksjer...
-Alle er ikke verdiløse. -Jo, alle sammen.
Jeg har fortsatt tro på Pacific Ocean Power Company.
-Hva i godeste er det? -En maskin som flyter på bølgene.
Når den gynger, går hjulene rundt og genererer elektrisitet.
-Og ved vindstille? -Vær ikke så pessimistisk.
Det er det jeg mener. Du sløser bort pengene.
Snart er pengene verdiløse, og hva har du gjort?
-Hva vil du at jeg skal gjøre? -Investere klokt og sikkert.
I jord, eiendom eller smykker.
Pussig, det har jeg nettopp gjort. Jeg kjøpte diamanter.
-Hvem kjøpte du dem av? -Joe, han som nettopp gikk.
-Slik kjøper man ikke smykker! -Vær ikke dum, han er heler.
Jeg fikk 180 karat diamanter for 20 000 franc.
-Det får du ikke engang glass for. -Det er ikke glass.
Hvordan vet du det? La meg få se dem.
-De skurkene. Om de lurte meg... -Jeg kan avgjøre om de lurte deg.
Som jeg trodde, de er falske. Det er glass, ditt dumme fjols.
-Den er sju. Jeg må rekke toget. -Du kom jo nettopp.
Jeg er kaptein på en båt. Jeg kan ikke forlate den i tørrdokk.
-Og la meg være alene? -Det kan jeg ikke noe for.
-Hvorfor kom du hjem, da? -For å redde deg fra svindlere!
Jeg skal få dem satt inn!
Du trodde at du kjøpte tyvegods. Nå straffes du for din uhederlighet.
Du har ødslet 200 000 franc.
Og hva har du? Ingenting, utenom huset.
-Og det blir sikkert beslaglagt. -Å nei, du.
Jeg overførte det på deg.
Endelig noe fornuftig.
Jeg gjorde det nylig, da de forsøkte å berøre kontoen min.
Ta det med ro. Jeg tok ut pengene, og gjemte dem på et trygt sted.
Her i huset?
Spiller ingen rolle. Ingen vil kunne finne dem.
-Du er alltid så mistenksom. -Nei, det er en forsvarsmekanisme.
Jeg vil veldig nødig la deg være alene i kveld.
-Bli, da. -Jeg kan jo dra i morgen tidlig.
Ja, gjør det. Vi kan finne på noe moro!
Du har rett. Jeg skal ikke la deg være alene i kveld.
50 milliliter kloroform, takk.
-Hva blir det? -75 centimes.
-Louis, dette er monsieur Challain. -Jeg er sjef for Salt Water Fuel.
Her er 5000. De får resten i morgen.
-Hva er dette? -De er kanskje også interessert.
-Maskinen lager bensin av vann. -Gi meg pengene!
-Våg ikke å ydmyke meg igjen. -Jeg vil ikke la deg dumme deg ut.
Jeg er ikke så dum. Jeg vant i pengelotteriet.
For noe sludder. Forvandle sjøvann til bensin...
-Om det lykkes eier vi havene. -Noe så latterlig.
Gå og legg deg. Jeg vil sove.
Ja visst, min kjære.
-Hvem er du? -Stuepiken.
Jeg lurte på om jeg fikk sove her. Jeg har ikke noe annet sted å gå.
-Hvem er det? -Stuepiken. Hun vil sove her.
-Jeg lover å dra i morgen tidlig. -Ja vel, la henne sove her.
Merci.
Skulle tro en syklon har herjet på soveværelset.
-Var jeg sint på deg i går? -Nei.
-Kaffe? -Nei takk.
-Jeg trodde du avskjediget henne. -Jeg hadde ikke hjerte til det.
-Ingen andre jobber så billig. -Jeg må av sted til båten.
-Ses vi ikke på seks uker? -Jeg prøver å komme før vi drar.
Adjø, kjære.
Madame Grosnay, madame Grosnay...
Der har vi henne. Madame Grosnay, Passy 3211.
Hallo? Passy 3211, takk.
Har madame Grosnay kommet tilbake?
Dette er Benedict, skredderen hennes.
Er hun ute? Når kommer hun tilbake?
Halv ett... Nei, det er ingen beskjed.
Madame Grosnay, 151, avenue Victor Hugo.
-Mme Grosnay! Kaptein Bonheur. -Hvem?
Hør her. Jeg er monsieur Varnay. De så på huset mitt i Sør-Frankrike.
Ja, jeg husker det.
Jeg ville sende en astrologibok, men fikk ikke tak i adressen.
Jeg gjorde Dem brydd, men om De lar meg unnskylde...
Takk, men jeg tror ikke at det behøver noen forklaring.
Adjø, monsieur Varnay.
God morgen.
Jeg vil ha tre dusin roser, og et halvt dusin orkideer.
Send dem til madame Grosnay, 151, avenue Victor Hugo.
-Et kort? -Ja. Fem, seks stykker.
De kan få så mange De ønsker.
Lever en identisk bukett to ganger i uken i to uker.
-Hvor mye blir det? -La meg se. Fem bestillinger...
2500 franc, monsieur.
Det er sånt som må til.
Behold vekslepengene.
-Portvin, Martha? -Ja takk.
-Håper vi får se deg oftere, Henri. -Det får du aldri, Maurice.
Man blir så lett revet med i vår travle, forvirrede verden.
Jeg ser fram til våre rolige hyggestunder,-
-og ditt innsiktsfulle syn på farmakologiens nyvinninger.
Du burde blitt kjemiker, Henri.
Kjemi er en materiell manifestasjon av det metafysiske.
Du er jo mystiker.
Husker du at vi pratet om en human måte å avlive dumme dyr på?
En dødbringende gift. Uten smerte, konvulsjoner eller smak.
Dyret drikker, og i løpet av en time faller det i dyp søvn og dør.
-For en hukommelse du har. -Du testet tre stoffer.
-Exnid, etnabromid og noe mer. -Ja, det var svært interessant.
Etnabromid forårsaker kvelning,-
-men for å forsinke exnidens eroderende effekt, tilsettes C2HC.
-C2HC? -En frysevæske.
Når den svelges, forandres vevet. I løpet av en time slår exniden inn.
Effekten blir som ved hjertefeil: Systolisk krampe og så...
-Hva har du gjort med det? -Ingenting. Det ble forbudt.
-Hvorfor det? -Det var for farlig.
Giften etterlater ingen spor, verken i magen eller blodet.
Kan du tenke deg et sånt våpen i hendene på en storforbryter?
Tenk hva han kunne tjent på forsikringer.
Vi kan gå i kompaniskap.
Forsikre folk og så drepe dem... Vi kunne blitt millionærer.
Jeg tror faktisk at giften ville etterlate spor hos mennesker.
-Vi har et annerledes stoffskifte. -Det finner vi snart ut av.
Giften virker jo på en time.
Forgift en lasaron, og la ham overnatte på hotell.
Blir noen funnet død på et offentlig sted, må liket obduseres.
Da får man vite det uten å løpe den minste risiko.
For en djevelsk tanke.
Men slike eksperimenter bør vi vel overlate til storforbrytere.
C2HC...
Og nå til eksperimentet.
Litt av en skur.
-Kan jeg følge deg noe sted? -Takk.
Etter deg.
-Så du er fra Belgia? -Jeg kom hit etter krigen.
-Hvor bor du? -Hotel Lausanne på Montmartre.
-Det er jo like ved siden av. -Ja.
Ta av deg frakken. La meg.
-Hva er det? -En kattunge. Den satt utenfor.
-Så du er glad i katter? -Nei, men den var så kald og våt.
-Du har vel ikke litt melk til den? -Jo. Alt er ikke så ille som du tror.
-Virker jeg pessimistisk? -Ja, men jeg tror ikke at du er det.
Om du er ute en sånn kveld, må du være optimist.
-Jeg er alt utenom det. -Går livet i motbakke?
-Du er svært observant. -Ja visst.
Hvor lenge har du vært i denne situasjonen?
-Ganske lenge... Tre måneder. -Jeg tror deg ikke.
En vakker, intelligent jente som deg burde ha klart seg bedre.
Si sannheten nå.
Har du nettopp kommet ut fra sykehuset eller fengslet?
-Jeg vil hjelpe deg. -Så du er filantrop?
-Jeg ber ikke om noe til gjengjeld. -Er dette Frelsesarmeen?
Er det slik du ser på det, så har du full frihet til å gå.
-Jeg slapp nettopp ut av fengsel. -Hva satt du inne for?
De kalte det småtyveri. Jeg pantsatte en leid skrivemaskin.
Kunne du ikke ha funnet på noe bedre?
-Hva fikk du? -Tre måneder.
-Så dette er første dag på frifot? -Ja.
Stakkars deg.
Ingenting varer evig her i verden, selv ikke våre bekymringer.
Er du sulten?
Mens jeg ordner det kulinariske, kan du bære inn ting fra kjøkkenet.
-Jeg adopterer gjerne kattungen. -Ja, vær så god.
Dekk på til én.
Skal ikke du ha noe? Da tar jeg en kniv, en gaffel og en serviett.
Gå inn nå og føl deg som hjemme, så kommer jeg straks.
Jeg håper at dette vil smake. Eggerøre, ristet brød og rødvin.
Sett deg.
Du er trøtt. Når du har spist, følger jeg deg til hotellet.
Så snill du er. Jeg forstår ikke hvorfor du gjør alt dette.
-Er vennlighet en så sjelden vare? -Jeg begynte nesten å tro det.
Brødet!
-Trenger du hjelp? -Nei, bare bli sittende.
-Voilà. -Du er pussig.
Du er sulten. Vær så god.
-Hva er det du leser? -Schopenhauer.
Har du lest avhandlingen han skrev om selvmord?
Tenk deg at du sovner inn, og alt bare stopper brått.
Er ikke det bedre enn en trist tilværelse?
-Jeg vet ikke... -Det er dødens komme man er redd.
Om fostre visste de skulle fødes, hadde de vært like redde.
-Men livet er vidunderlig. -På hvilken måte?
Alt. En vårmorgen, en sommernatt, musikk, kunst, kjærligheten...
-Kjærligheten? -Den fins. Jeg har vært forelsket.
-Du var fysisk tiltrukket av noen? -Det var mer enn det.
-Kvinner er vel i stand til det. -Du liker visst ikke kvinner, hva?
Jo, jeg elsker kvinner. Men jeg beundrer dem ikke.
Kvinner er jordnære. Realistiske og pragmatiske.
Når kvinner bedrar menn forlater de ham for en som er mindre verdt-
-hvis han er mer...attraktiv.
-De vet ikke så mye om kvinner. -Si ikke det.
Kjærlighet er å gi og ofre seg. Som det en mor føler for sitt barn.
-Har du elsket noen på den måten? -Ja. Mannen min.
-Er du gift? -Jeg var det.
-Han døde mens jeg satt inne. -Jeg forstår.
-Fortell litt om ham. -Det er en lang historie.
Han ble skadet i krigen. En ubehjelpelig invalid.
Derfor elsket jeg ham. Han trengte meg.
Han var som et barn.
Men han var mer enn et barn for meg. Han var en religion...mitt liv.
Jeg kunne ha drept for hans skyld.
Nei, kjærlighet er noe veldig virkelig og dypt, det vet jeg.
-Men... -Unnskyld, det er visst kork i vinen.
La meg gi deg et nytt glass.
Hva tenker du på?
Mer vin?
Det er sent og du er trøtt.
-Her har du nok til et par dager. -Takk.
Dette er altfor mye.
Huff, så dum jeg er. Jeg hadde nesten mistet troen på alt.
Men dette har gitt meg håpet tilbake.
Nei, verden er hjerteløs, og man må være hjerteløs selv.
Det er ikke sant. Verden er forvirret og sørgelig.
Men litt godhet kan gjøre den vakker.
Det er best du går før filosofien forderver meg.
Du kan gå ut her.
God natt og tusen takk.
-Er det noen beskjed til meg? -Ikke ennå.
-Hvor mange buketter har hun fått? -To. En hver tredje dag.
-Da er det en uke igjen? -Oui.
Vi får gjøre vårt og håpe på det beste. Adjø, mademoiselle.
Monsieur Verdoux? Jeg er kriminalbetjent Morrow.
-Jeg vil prate litt med Dem. -Stig på.
-Fine ting. Er De kunstsamler? -I beskjeden målestokk.
Denne er litt morsom. En gammel gallionsfigur fra baugen av en båt.
Den er flott.
-Hva er det der? -Jeg vet ikke hvor den kom fra.
Vær så god og sitt, monsieur.
-Vil De ha et lite glass? -Nei, ellers takk.
Jeg har noen spørsmål. Hvor lenge har De vært i møbelbransjen?
I om lag tre år.
-Kjenner De en Thelma Varnay? -Hva sa De?
-Thelma Varnay. -Nei, det gjør jeg ikke.
-Eller Lydia Floray? -Floray... Floray...
Lydia Floray fra byen Corbell.
Nei, dessverre, monsieur.
-Men De er gift og har barn? -Ja.
-Forholdet til Annabella Bonheur? -Jeg forstår ikke.
Spillet er over, kaptein. Jeg har skygget Dem i to uker.
De har reist flittig i landet. De kunne trenge et par skøyter.
-Vet min kone om dette? -Ingen vet noe. Ikke purken engang.
Jeg ville først være sikker i min sak.
Hva er jeg anklaget for?
Bigami.
Og fjorten mord.
Gratulerer. Men jeg tror ikke at mordanklagene vil føre noe sted.
-For hva med corpus delicti? -Ta det rolig, vi finner nok likene.
Det tror ikke jeg.
Imens anholdes De for bigami.
De har ingen bevis for mord, og det vet De.
Hvis De lar meg treffe min kone, skal jeg gi en full tilståelse.
Da sier vi det.
Vi er framme om en time og tjue minutter.
Jeg har aldri følt meg så trøtt før. Jeg tar en liten lur.
Jeg må dessverre ta noen forholdsregler.
Jeg er så søvnig. Det må ha vært vinen.
BETJENT MORROW FUNNET DØD PÅ TOG
-Hei. -God dag.
Husker du meg ikke?
Jo visst...
-Hvordan er verden mot deg? -Jeg skal ikke klage.
Jeg trenger en manager. Kjenner du noen som vil ha jobb?
Nei, men jeg kan ikke holde på slik stadig vekk.
Jeg er ikke ute etter penger.
Jeg ville bare hilse på deg.
Du tror meg ikke, gjør du vel?
Ta disse. Ta dem, vær ikke dum nå.
Når får jeg treffe deg igjen?
Du får styre med ditt.
HYDROGENPEROKSID
Der har vi samtalen.
Annabella? Det er din lille due. Jeg flyr hjem.
Båten ligger ankret opp. Skaden var større enn vi trodde.
De skraper skroget fremdeles. Ja, man kan vel si det slik.
Det vil ta flere dager. Derfor kommer jeg hjem. Nå straks.
Adjø, kjære.
-God ettermiddag, kaptein. -God ettermiddag.
Bær den opp til værelset mitt.
-Min lille due! -Annabella.
-Hva er det der? -Søt, hva? Nabokona venter barn.
Så fint at du kom nå. Jeg vil overføre huset på meg selv igjen.
-Selvfølgelig. -Bra, da går vi til advokaten straks.
-Jeg vil få det overstått. -Ikke nå, jeg kom jo nettopp.
Jeg vil at vi skal være alene i dag, alene i skumringen.
-Det kan vente til mandag. -Fint, da spiser vi middag.
Vi lager maten selv og lar piken gå.
Hadde jeg visst dette...
Annette! Du kan ta fri resten av dagen.
-Hva vil du drikke til maten? -Gjerne Bordeaux, min lille due.
Hva gjør du, Annette?
-Knuste du noe? -Nei, jeg bare lukket vinduet.
Vær mer forsiktig neste gang.
-Jeg leter etter en korketrekker. -Den ligger sikkert i stuen.
-Maten er ferdig om en halv time. -Da fortjener du noe å drikke.
-Hva skal du drikke? -Sarsaparill. Etter legens ordrer.
Det blir vel til at vi spiller domino i kveld.
Deilig vin. Jeg liker tørr vin, jeg blir så tørst av det.
Jeg har nesten drukket hele flasken, og du har knapt rørt ditt glass.
Du har stirret på meg i hele kveld. Vi skulle jo kose oss i skumringen.
-Forsiktig med møblene, kjære. -Du skal alltid klage.
Ta glasset ditt nå.
-At du kan drikke slikt skvip. -Det er godt, smaker som vin.
Tørr er den også.
Det var sarsaparill. Du drikker vinen min.
Min lille due!
Slipp meg inn!
Elskling! Qu'est-ce que c'est ?
-La meg være, kvinne. -Jeg skal hjelpe deg.
Annette! Kom fort!
Fortell hva som hendte, elskling.
-Jeg er forgiftet... Ring min kone. -Jeg er jo her.
-Drikk litt vin. -Få den vekk!
-Jeg skal knytte opp slipset ditt. -La meg være.
Hvor er piken?
Hva i Julius Caesars navn har hendt deg?
Jeg satt og bleket håret, og så falt det av!
-Tilkall en lege. To, forresten! -Få det bort!
Ta det med ro. Giften er nok borte, vi har jo pumpet ham.
Ta medisinen i to-tre dager.
-Hvordan går det med stuepiken? -Fint, men hun ser ikke så bra ut.
-Merkelig at du ikke ble påvirket. -Ikke noe biter på meg. Heldigvis.
Kapteinen trenger ro. Et par dager på landet ville gjøre dere godt.
Hørte du det? Vi burde dra på landet, bare du og jeg.
-Hadde ikke det vært festlig? -Jo, enestående...
-Ikke en sjel noe sted. -Perfekt.
Synd vi ikke har tenkt på dette før.
Så deilig det er her!
-Hva er det der? -Et anker, i tilfelle vi vil fiske.
Det er sikkert masse fisk her!
Jeg ser en, et skikkelig uhyre!
Nei, det er jo meg. Så dumt av meg, mitt eget speilbilde.
Det er varmt. Jeg skulle gjerne hoppet uti.
-Har du lyst til det? -Det hadde vært moro.
-Vil du lære meg å svømme? -Jeg kan forsøke.
-Der er en fisk! Gi meg stangen. -Ikke bli så ivrig nå.
Nå er det for sent. Vi kunne ha fanget den.
-Jeg må sette på agn først. -Så gjør det, da.
Det er en sværing. Fort!
-Gi meg stangen! -Jeg må få på agnet.
Da slipper jo fisken unna. Bruk nå litt fornuft.
Hva gjør den der? Du bruker vel ikke den som agn?
Den der biter de vel ikke på.
-Hva gjør du nå? -Har en mark på kroken.
Så ekkelt! Tror du jeg vil spise en fisk som har spist mark?
-Da fisker vi uten dem. -Bra.
-Du er vel ikke sint? -Nei da.
Bli ikke sint fordi du tok feil. Du kan ikke ha rett bestandig.
Der er noe. Det er mange av dem, de snuser på kroken.
Vet du... Er noe i veien?
De er kjempefine. Det er massevis og så svære!
Vær forsiktig, din klodrian! Er du sjøsyk?
Du burde skamme deg, du som har vært til sjøs bestandig.
Jeg har en! En skikkelig sværing!
Jeg har en. Ligg ikke der og sov, hjelp meg!
Hva er det med deg? Nå er den borte.
Hadde du hjulpet til, hadde jeg fått den.
Hva er det? Er du full?
Drikker du i smug?
En flaske på lomma...
De snuser fremdeles på kroken.
Se, så mange fisker. Der er en lur en.
Nei, han vil ikke... Hva skal du med den der?
-Fange ham med lasso. -Vær ikke dum, det går ikke an.
Jo da. Man behøver bare legge den rundt nakken...
Så trekker man til, slik.
-Hva er det der? -En jodler.
-Det ødelegger jo alt. -Du kan så si...
-Synd vi ikke fikk være i fred. -Det skal være sikkert.
-Vi som hadde planlagt alt så nøye. -Ja.
Han ser på oss med kikkert.
Best å ta av denne, ellers tror han vel at du myrder meg.
Det er en hel gjeng. De skal ha piknik.
-Jeg drar tilbake til skipet. -Vi har jo nettopp kommet.
-Hva gjør du? -Jeg har napp!
-Vær ikke dum. -Den er kjempesvær. Ikke dytt meg!
-Jeg dytter ikke. Sett deg ned! -Det kan jeg vel ikke!
-Stå stille. -Jeg forsøker jo...
Hjelp! Hjelp!
Din idiot! Vet du ikke bedre enn å stå oppreist i en båt?
-Du har oppført deg rart i det siste. -Hvor er hatten min?
-Madame Marie Grosnay? -Kjære vene... Takk.
-Skulle du ikke til Sør-Frankrike? -Jeg fant ikke noe som passet.
-Flere blomster. -Sett dem der borte.
Å, Marie... Så nydelige. Hvem kommer de fra?
Denne fryktelige mannen som forfølger meg.
-Jeg må få se hva han skrev. -Alltid det samme: "Snille deg."
Jeg har aldri opplevd slik pågåenhet.
Han ber om det han vil ha. Hvorfor ringer du ikke?
-En slik gammel skjørtejeger. -Så lenge han ikke er for gammel.
Jeg kjenner ham ikke, og har ikke telefonnummeret hans.
Send et brev via blomsterbutikken.
God morgen, monsieur. Det kom et brev til Dem.
-Har De sendt blomstene? -Ja, de siste ble sendt i går.
Fortsett i to uker til. Nei...ikke gjør det, forresten.
-Kan jeg få låne telefonen? -Oui.
Hallo? Passy 3211, takk.
-Dette er monsieur Varnay. -Jeg kan ikke være sint lenger.
-Bra. Når kan vi treffes? -Hvorfor er De så iherdig?
-Jeg elsker deg, Marie. -De kjenner meg knapt.
Vi forsto hverandre fra første stund.
Jeg så det i øynene dine, Marie. De er så vakre...
Som stjerners ensomhet. Jeg undres ofte hvem du er i mørket.
-Jeg forstår ikke riktig... -Bare en symfoni kan uttrykke det.
-Sfærenes musikk. -Jeg er ikke så eterisk av meg.
Du er helgen, synder, slange og gaselle i én person.
Hvert inntrykk av deg har boret seg fast i hukommelsen.
Jeg må få treffe deg, nå straks.
Bra, jeg kommer med en gang.
-Hvor mye ble det? -En franc.
Behold vekslepengene.
-Marie, min elskede... -Nei, nå..! Hvem skal De til?
-Madame Grosnay. -Denne vei.
Jeg er madame Lasalle. Marie kommer snart ned.
Selvfølgelig.
God dag.
-Yvonne, dette er monsieur Varnay. -Vi har hilst på hverandre.
Da spiser vi middag hos meg klokken halv åtte.
Du behøver ikke følge meg, kjære deg. Adjø.
Slemmingen..!
-Er jeg slem? -Ja, fryktelig slem.
-Sett Dem der borte. -Takk.
-Te? -Ja takk.
-Melk og sukker? -Nei takk.
Nå da Yvonne har gått, er jeg litt redd for Dem.
De vet jo hva som hendte sist vi var alene sammen.
Jeg lot følelsene ta overhånd. Det skal ikke gjenta seg.
Si ikke det.
Det er livets ironi... Å gjøre feil ting til rett tid.
Eller skal vi si det slik at De gjorde rett ting til feil tid?
Jeg sølte ikke!
-Marie, min elskede... -Nei, kjære...
-Flott dag for bryllup. -Tenk at Marie gifter seg.
-Og så plutselig. -John! Vi må servere drinker.
Presten blir sen, han har en begravelse.
Han kan vel vie dem først?
Og Marie er langt fra klar.
-Hvor er brudgommen? -Han hater visst selskaper.
De ville gjøre det i all enkelhet, men slikt baler jo gjerne på seg.
-Hva var det? -Jeg har aldri sett henne før.
Monsieur Bismo tok henne med.
-Den må jeg fortelle til kapteinen. -Hørte De om diamantbryllupet?
-God dag. -En gammel venn, monsieur Carno.
-Hva gjør du her? -Jeg stiller ved alle anledninger.
-Er De en av brudepikene? -Nei, jeg er en utenforstående.
Madame Bonheur er en venn. Hun var i Paris, så jeg ba henne med.
Henri! Hvordan har du det?
Du ville ha et enkelt bryllup, men dette er for Maries skyld.
Jeg er lei for det. Nå må du hilse på noen av mine venner.
Dette er brudgommen, monsieur Varnay.
Dette er madame Cornet, monsieur Simon, monsieur Delage...
Madame Bremer, madame Voselli, monsieur Contrepaire,-
Monsieur Potis, madame Voulon...
Og så min mann, selvsagt.
De andre tar vi etter vielsen. Er jeg ikke gem?
De er meget vennlig. Jeg mente det ikke nedsettende.
-Jeg beklager så meget. -Hva med en liten drink?
-Hvordan føler De Dem? -Temmelig konfus.
-Ta Dem sammen. Det blir verre. -Så sant. Nei, hva sier jeg!
-I dag gjør jeg bare feiltrinn. -Håper da ikke det.
-Jeg mente det ikke sånn. -Monsieur...
Det er pussig. Man pleier å le i begravelser og gråte i bryllup.
-Noen er visst ikke enige. -Hvem er det der, tro?
-Det burde jo du vite. -Å ja. Madame Bonheur fra Lyon.
Det bringer lykke. Du kommer til å få en hyggelig overraskelse.
Unnskyld meg.
-Hva er det? -Drinkene, tror jeg.
En øl, takk.
Takk.
Hvor er Bismo? Unnskyld meg.
Monsieur Varnay! Er det noe i veien?
-Nei, jeg beundrer blomstene. -Jaså, nå. Her har vi blåklokker.
-Campanula, ja. -Og her er kusymrer.
Ja visst, Oenothera-slekten.
-Er De syk? -Krampe. Fra tiden i India.
-Jeg skal hente noe... -Det går snart over.
-Presten er her. -Han får vente. Kan jeg gjøre noe?
-Hallo, Bismo. -Dette er madame Bonheur.
-Ta deg godt av henne. -Overlat det til meg, du.
John! Å, god dag.
Presten er her og Henri har fått krampe i lysthuset. Se til ham.
La oss se hva vi kan gjøre.
Ingen her. Han har vel kommet seg.
Han er kanskje ved punsjbollen. Kom, så går vi og ser etter.
Hva leter du etter? Har du mistet noe?
-Jeg mistet en snitt. -Hva slags type?
Helt vanlig. En skive brød mellom to kjøttstykker.
-Loff eller grovbrød? -Nettopp.
-Bli hvor du er, så henter jeg en. -Takk.
-Han er visst ikke her. -Der er han! Vent her.
-Hva er i veien? -Krampe. Jeg kan ikke stå oppreist.
-Vi går inn. -Jeg vil heller bli her.
Det store øyeblikket er her. Kom inn i huset, alle sammen.
-Kom, jeg følger deg inn. -Nei, jeg blir heller i hagen.
-Luften gjør meg godt. -Der er du jo. Jeg forsto ikke helt.
-Ville du ha loff eller grovbrød? -Grovt.
For et deilig hus. Helt nydelig! Ikke dra meg i armen. Jeg kommer.
De får utsette vielsen. Om du hviler i ti min, går kanskje smerten over.
-En glimrende idé. Gå og si det. -Nei, vi går inn først.
Jeg vil ikke ta noen sjanser. Kom nå.
-Jeg kan vel bli her ute? -Nei, du har godt av ti min hvile.
-Det er en muskelsmerte, ser du. -Jeg forstår.
-Hva var det? -Ingenting.
Varnay!
-Henri! -Elskede. Ser deg senere.
Varnay!
Monsieur Varnay!
Varnay er visst vår mann, ja.
-Men han må ha flere aliaser. -Jeg nekter å tro det.
Synd han ikke sviktet Thelma. De var heldig, madame Grosnay.
Jeg visste det var ham da vi så det i avisen.
-Vi har ikke noe bilde av ham. -Jeg ville kjent ham igjen.
-Hvor bodde han sist? -Hotel Splendide.
-Han har flyttet derfra. -Jeg vet det. Oppga han et yrke?
Ja, oppdagelsesreisende for International Geographical Society.
-De burde kontakte dem. -Han er nok på vei til Nordpolen.
Den organisasjonen fins ikke. Men vi skal være på utkikk etter ham.
Dette er rent konfidensielt. Ikke et ord til pressen.
BØRSKRAKK, ETTERFØLGENDE PANIKK
BANKEROTT FORÅRSAKER OPPLØP
Hallo? Ja da, ja da. Hva for noe?
-Vi må si opp lånet. -Jeg har jo kone og barn.
-Beklager, vi trenger pengene. -Gi meg ti minutter. Ti minutter!
Bra, jeg ringer senere.
Réaumur 6572.
Balong & Co.
Det er Henri Verdoux. Selg alt jeg har.
Du ble slått konkurs for flere timer siden!
KRISE I EUROPA
NAZISTER BOMBER SPANSKE LOJALISTER
Kom hit.
Du, ja.
God dag, herr filantrop.
Husker du meg ikke? Du ba meg med hjem en regnfull kveld.
Så ga du meg mat og penger før du sendte meg pent av gårde.
-Jeg må ha vært gal. -Hold fred! Hvor skal du?
-Ingen steder. -Hopp inn.
Til Café Royal. Nå vil jeg be deg invitere meg igjen.
-Det blir dessverre vanskelig. -Da får jeg invitere deg.
-Takk. -Jeg ville gjerne treffe deg igjen.
-Du var ikke i møbelforretningen. -Jeg har ikke bodd der på lenge.
Du husker meg visst ikke. Men hvorfor skulle du det?
-Det burde jeg helt opplagt gjøre. -Men husker du ikke..?
-Jeg var nylig løslatt fra fengslet. -Hysj! Sjåføren.
-Ja visst! Den invalide ektemannen. -Så det husker du?
Det kommer jeg aldri til å glemme. Men du...og dette? Hva hendte?
Den gamle historien, fra fattig til rik. Lykken snudde da vi møttes.
-Jeg traff en ammunisjonsfabrikant. -Bransjen jeg burde ha vært i.
Den vil gi stor avkastning nå.
Så hyggelig å treffe deg igjen. Din godhet betydde mye for meg.
-Godhet sømmer seg iblant. -Fortell litt om deg selv.
-Jeg vil heller snakke om deg og... -Hva da?
Vennen din.
Han er vennlig og sjenerøs. Men hensynsløs i forretninger.
Forretningsverdenen er hensynsløs. Elsker du ham?
-Du tror jo ikke på sånt? -Alle trenger kjærlighet.
Det har hendt noe. Du har gitt slipp på bitterheten.
Jeg trenger den ikke. Jeg har gitt opp kampen.
-Det er alltid noe å kjempe for. -Ikke for meg.
Etter krakket mistet jeg kone og barn.
Tilgi meg, jeg visste ikke...
Men de har det bedre der de er.
-De lever ikke i en utrygg verden. -Du er forandret, det er tydelig.
Siden jeg mistet dem, er det som om jeg har våknet fra en drøm.
Hva mener du?
Jeg var bankansatt. Livet mitt fulgte en monoton rytme.
Jeg talte andres penger. Så ble rytmen skiplet. Jeg fikk sparken.
Jeg ble grepet av en lammende forvirring. Et mareritt.
Jeg levde som i en drømmeverden, en fryktelig verden.
Nå har jeg våknet og spør meg om den verdenen eksisterte.
Du har vært gjennom en prøvelse, men ikke la det ta overhånd.
Nei, nød er bedøvende. Man er i en tilstand av likegyldighet.
Da gir man avkall på livet.
-Det må vi jo alle likevel. -Men ikke før tiden er inne.
-Hvorfor ikke? -Må du alltid ha en grunn?
-Det ville kanskje hjelpe litt. -Livet er uutgrunnelig.
Derfor må du gå videre, om så bare for å fullbyrde din skjebne.
Min skjebne...
Hvorfor dra opp i Eiffeltårnet om kvelden?
-Man ser jo ingenting. -Det var Phoebes idé.
-Til hvor mange? -Vi blir fem.
-Jeg vil spise nå. -Vi venter på de andre.
De kommer først senere. Hva vil du ha å drikke?
-Vermut. -To vermut. Kom, så danser vi.
-Hva er det? -Thelmas mann. Bak deg.
Ja, det er ham.
-Du tråkker på føttene mine. -Jeg kan ikke for det. Vi setter oss.
-Stakkars Thelma. -Ro deg ned. Jeg ringer politiet.
-Ikke gå, kanskje han myrder meg! -Hold øye med ham.
Følg etter ham hvis han går ut.
Du ser sliten ut. Du trenger noen som kan ta seg av deg.
Du er så snill.
Takk, madame.
Takk.
Drosje, sir?
Bil nummer ti!
-De skal visst dra. -Noter bilnummeret.
Jeg har ikke noen blyant, finn en.
Unnskyld meg...
-Kan De låne meg en blyant? -Spør på kontoret, rundt hjørnet.
Åpne døren! Slipp meg ut!
Hjelp! Hjelp!
-Da tar jeg farvel. -Hva skal du gjøre?
Jeg har tenkt å fullbyrde min skjebne.
-Her er kortet mitt. Ta kontakt. -Merci.
-I morgen? -I morgen.
Skal bli, sir.
Hør etter: En på hvert hjørne, to på baksiden. Dere andre blir med meg.
-Du blir her, Victor. -Ja, sir.
Spre dere. Vi går den veien.
Hva har dere gjort? Det er jo vitnet mitt. Hent et glass vann.
Min stakkars bror!
De..!
-Slipp oss fram! Hva er det? -Jeg så ham nettopp. Der!
Ingen slipper ut. Jacques, Henri, hold vakt ved døren.
Takk! Der er han! Det er ham!
-Henri Verdoux? -Til tjeneste.
VERDOUX-SAKEN GÅR MOT SLUTTEN
Aldri før i rettshistorien har en så grusom sak blitt avdekket.
Dere har foran dere et ondt og kynisk uhyre. Se på ham.
Iaktta ham. Han var begavet nok til å forsørge seg på hederlig vis.
Men i stedet ranet og myrdet han kvinner.
Han gjorde det til sitt yrke. Vårt samfunn må beskyttes.
For denne massemorderen krever jeg henretting i giljotinen.
Aktoratet har ikke noe å tillegge.
RIDDER BLÅSKJEGG-SAKEN: DOMMEN FALLER I DAG
De er funnet skyldig. Har De noe å si før dommen avsies?
Ja, monsieur. Det har jeg.
Aktor gir få komplimenter, men erkjenner at jeg er begavet.
Takk, monsieur, det er jeg. I 35 år brukte jeg begavelsen på ærlig vis.
Etter det var ingen interessert i den.
Jeg ble nødt til å begynne for meg selv. Og dette med massedrap...
Oppmuntres det ikke? Utvikler man ikke våpen for massedrap?
Har ikke våpen sprengt uskyldige kvinner og barn i fillebiter-
-på en svært vitenskapelig måte?
Så som massemorder er jeg en ren amatør.
Men jeg vil ikke miste besinnelsen, nå da jeg snart skal miste hodet.
Nå da jeg skal forlate vår jordiske eksistens, vil jeg si følgende...
Jeg kommer til å treffe dere alle igjen-
-om ikke lenge.
Om ikke lenge.
VERDOUX SKAL GILJOTINERES, VIL IKKE ANKE
Ingen bilder!
Han er gal. Han vrir og vender på alt.
Han sier at godt og ondt hører sammen. Ondskap er solens skygge.
Han driver ap med oss.
-Vi ses senere, Max. -Håper du lykkes bedre.
Ingen fotografering!
Nå, Verdoux... Du må vel innrømme at forbrytelser ikke lønner seg?
-Ikke i liten målestokk, nei. -Hva mener du?
-Suksess krever god organisering. -Forlater du verden som en kyniker?
Å være idealistisk nå ville vel være meningsløst?
-Hva er dette om godt og ondt? -Vilkårlige krefter, min venn.
-For mye av det ene vil knuse oss. -Det gode får man aldri nok av.
Problemet er at vi aldri har hatt nok av det.
Jeg har støttet deg, Verdoux.
Gi meg en moralhistorie. Et tragisk eksempel på en kriminell løpebane.
Hvordan kan noen være et eksempel i disse kriminelle tider?
-Du er jo det. En raner og morder. -Det var forretninger.
Andre gjør ikke "forretninger" slik.
Slik er det med mange store forretninger. Krig, konflikter...
Alt er forretning.
Dreper du én, er du en skurk. Dreper du millioner, er du en helt.
Antallet rettferdiggjør, min venn.
-Fader Ferro er her. -Vis ham inn.
Du får unnskylde, men min tid er begrenset.
-Vil du si noe mer før jeg går? -Ja. Adjø.
Vær så god, fader.
God dag, fader. Hva kan jeg gjøre for deg?
Jeg vil hjelpe deg, om jeg kan. Be deg forsone deg med Gud.
Jeg lever i fred med Gud. Det er mennesker jeg er i konflikt med.
-Angrer du ikke dine synder? -Hvem vet hva synd er?
Skapt av Guds falne engel.
Hvem vet hvilken hensikt den tjener?
Hva ville du gjøre om ikke synden fantes?
Det jeg gjør nå, min sønn. Forsøke å hjelpe en fortapt sjel i nød.
De kommer. La meg be for deg.
Som du vil. Men herrene vil neppe vente.
-Måtte Herren være din sjel nådig. -Hvorfor ikke? Den tilhører jo ham.
Henri Verdoux, den franske republikks strafferett-
-dømte deg til døden i giljotinen. Dommen skal fullbyrdes i dag.
-Merci. -En sigarett?
Nei takk.
Vær så god. Det er rom.
Nei takk.
Vent litt! Jeg har aldri smakt rom.